Ahoj.
Předně ti musím napsat, že už nejsem tolik naštvaný, ale rozhodně jsem se ještě úplně neuklidnil. To, co jsi udělal na soustředění, bylo za prvé velmi hrubé, za druhé poněkud trapné a za třetí, pro nás pro všechny, dost ponižující. Pokud budeš chtít dál pokračovat v naší spolupráci, budeš muset, (a nejen ty), dost zásadně přehodnotit svoje priority. Aby sis nemyslel, že na tebe chci jen kydat špínu. Naprosto chápu, že teď procházíš hodně problematickým obdobím, ale to neznamená, že musíš dělat věci tak, jak to tehdy vypadalo. Taky tě chci upozornit, že si tě pořád ještě vážím. I když se tedy ještě někdy ptám proč. Tohle všechno by nedopadlo tak zle, kdyby ses alespoň trochu držel na uzdě. Inu – každý máme to své. Nemyslím si ale, že jsi zrovna musel ničit to, co jsme spolu tak pracně budovali po dlouhé roky. Proto tě tedy prosím. Ještě jednou se zkus zamyslet nad tím, jestli opravdu chceš rozkládat roky práce nebo jestli chceš alespoň částečně navázat na dosažené úspěchy. Já osobně si myslím, že ještě není nic ztraceno, ale důsledky si musíš zodpovědět hlavně i sám. Jsme ochotni ti nabídnout pomocnou ruku. Zároveň ale máme dostatek sebezáchovy, abychom neutonuli s tebou. Všichni se pereme s tím, co nás tíží nebo táhne ke dnu. Všichni na to musíme nalézt řešení. Všichni často zoufale voláme o pomoc. Nevybrali jsme si lehké povolání, ale vybrali jsme si ho dobrovolně. Prosím tě ještě jednou za kolektiv. Už to vícekrát nedělej! Jedině tak se můžeme pokusit obnovit ztracenou důvěru.
Sbohem
Petr Rozvleklý